Mislim, da imate veliko posluha
in da ste zelo nadarjeni,
vendar imate izreden talent za arhitekturo.
Premišljeni ste in natančni,
zato mislim,
da bi lahko dobro zaslužili kot arhitekt.
Ukvarjajte se s tem.
Namesto tega se mučite,
da bi se preživljali kot skladatelj,
da bi nazadnje pisali za druge skladatelje,
kar je neverjetno dolgočasno,
mar ne? –Ja.
Če bi vam bila slava usojena, bi bili zdaj že slavni, ne?
MOJSTER
Kaj je skupnega tem šestim ljudem?
Andreu Previnu,
Nelsonu Riddlu,
Jerryju Goldsmithu,
Henryju Manciniju,
Johnu Williamsu in Jerryju Herstu?
Če bi rekli, da so vsi glasbeniki, bi imeli prav.
Če bi rekli, da so pisali filmsko glasbo, bi imeli prav.
Če pa bi rekli, da so študirali skladanje
pri istem učitelju, bi bili genij.
Nočem vas zavajati. Moram biti iskren.
Učenca imam. Žal mi je. Čaka.
Dobro. –Bilo mi je v veliko zadovoljstvo.
Dober dan.
Mojster.
Mario. –Jerry Herst.
Pozdravljen, Jerry. Sedi.
Zaigraj mi kaj svojega. –Dobro.
Od začetka? –Kakor hočeš.
Dobro.
Ne bodi živčen.
Še enkrat, od istega dela.
Odvetnik si bil.
Ja. Kako veste? –Kaj je že tista beseda? Osamljen?
Prosim?
Pozabi. Nadaljuj.
Je res, da mora odvetnik zadušiti,
prikriti svoja čustva,
um pa ves čas ohranjati dejaven?
Ni nujno.
Mi pokažeš kakšna čustva v svoji glasbi?
Ali beseda "osamljen" pomeni enako kot "pridušen"?
Brez zamere, toda vse življenje že igram.
Imel sem uspešnico.
So Rare, leta 1937.
Zelo primeren naslov.
Jerry, kaj si počel od takrat?
Od vojne ... –Zakaj si prišel k meni?
Pravijo,
da vsi hodijo k vam, ker ste odličen učitelj
in ker naredite boljše glasbenike iz njih.
Naredim? Iz nikogar nič ne naredim.
Upam pa, da učencem pomagam, da igrajo kakor oni.
Bi hotel to?
Ja, zelo. –Dobro.
Melodijsko linijo prvič začni z gesom.
Bolj presenetljivo je, ne? –Ja.
Nikoli ne izbriši prvega osnutka.
Prekril si svoj božanski navdih.
Nič več brisanja. Uporabljaj samo svinčnik.
Če se zmotiš, prečrtaj.
Prihodnjič mi prinesi pesmi.
Toda opozarjam te,
nobenih sonetov. Samo pesmi, ki so ti všeč,
ob katerih lahko skladaš.
Pomagam ti izvleči tisto, kar je v tebi.
Da vidim, kaj bo vzcvetelo iz tvojega uma.
Verjetno niste slišali za Maria, slišali pa ste njegovo glasbo.
Skladal je za filme, kot je Bratje Marx v veletrgovini.
Napisal je čudaški trio, ki ga Harpo igra s svojimi odsevi.
Včasih je Mario naveden v špici, vendar po navadi ni.
Lahko bi mu rekli skrivni skladatelj.
Rojen je bil v Italiji v Firencah.
Do prihoda Mussolinija je njegova družina lepo živela.
S pomočjo Artura Toscaninija in Jasche Heifetza
se je Mario preselil v ZD A in se zaposlil v MGM-u.
Vse življenje je skladal.
Pesmi, koncerte, oratorije, korale, uverture, celo opere.
Pred vojno sem si tudi jaz želel kariero v glasbi.
Toda nato so Japonci napadli Pearl Harbor.
Pridružil sem se mornarici.
Moral bi celo odpluti na Corregidor.
Toda mati je zbolela za rakom.
Zdravnik je rekel, da ni ozdravljiv. Ostal sem doma, da bi skrbel zanjo.
Njena smrt mi je rešila življenje.
Če bi bil na tisti ladji,
bi bil tam, ko so Japonci vse poslali na pohod smrti.
30 dolarjev na mesec. Plačilo je prvega v mesecu.
Brez izgovora.
V redu, ga. Stella.
Če mi ne boste plačali, boste pristali na ulici.
Ja, ga. Stella.
V oglasu je pisalo o klavirju.
Ste skladatelj, ne? –Ja.
Nerada sprejemam glasbenike. –Zakaj?
Vedno so brez ficka.
Imate vse, kar potrebujete. Kuhinjo, kopalnica je skupna,
soba je zgoraj. Tudi njo si delite.
Mislil sem, da je mojih dni v mornarici konec.
In nobenih žensk.
Mož se ga leta ni dotaknil.
Gotovo bo v redu. –Lepo.
To bo pet dolarjev več na mesec.
Prav.
Hvala.
Živjo. –Zdravo.
Sem Jerry Herst. –Holden.
Me veseli. –Enako.
Je to moja postelja? –Ja, sedi.
Tvoja je.
Hvala. –Si glasbenik, kaj?
Ja, pianist.
Pa ti? –Slikar sem.
Kaj pa slikaš? –Hiše.
V resnici sem igralec.
Koliko fantov živi tu?
Štirje. Tisto je Ray. Pijan je.
Tisto je Dave. Ni nevljuden.
Vzel je veliko amfetaminov,
da bi lahko 72 ur brez premora pisal scenarij.
Vsi smo bili v vojski, razen Vladimirja tamle.
Rus je.
Je tudi on pisatelj? –Ne, plesalec je.
Jerry, nočem se vtikati, toda koliko ti računa?
Vsi plačamo približno 30 dolarjev na mesec.
35. Plačati moram uporabo klavirja.
Jebela! –Neoborožen sem.
Za ta denar bi lahko najeli vso to luknjo.
Misliš, da bi mi dovolila telefonirati?
Odvisno. Koliko imaš?
Si v redu? Si jezna name?
Nič hudega. Tudi sam sem malo jezen nase.
Ne vem, ali je to prava odločitev.
Nočem reči, da je odločitev, samo izbira je.
Da sem tu, ne tam.
Dobro.
Karkoli vzcveti iz tvojega uma.
Kaj si mislil?
Kot bi mešal godala s trobili.
Dominantni septakord po mol nonakordu?
To je Schumann, ne džez.
To spada v šolo napačnih not.
Prihodnjič bova popravila.
Ja. –Si mi prinesel kakšne pesmi?
Pesmi Walterja De La Mara.
Walter de la Mare? –Napisal sem jih s peresom.
Zelo akademsko, Jerry.
Kaj te pri tem navdihuje?
Razumem.
Ker si me najel za svojega učitelja,
menim, da je moja dolžnost, da te ne učim samo glasbe,
temveč tudi filozofijo.
Upam, da ti je prav? –Seveda.
Prepričan sem, da je glasba v vsem.
V drevesu,
raste v gori,
se spušča z reko
v morje.
Je v zraku, povsod okrog nas.
V slikah, poeziji.
Katerikoli medij izbereš, je zelo pomembno,
ne glede na to, ali je v naravi, umetnosti ali idejah,
da ji dovoliš, da govori s tabo, z resničnim tabo.
Razumeš? –Mislim, da.
Kaj naj s tem?
Malo je ostalo, toda vsak trenutek
od večnega molka je vzet, dopolnjuje preteklost,
nova ponuja spoznanja in bilo bi strahopetno ...
Ti si igralec, v stiku s sabo. Preberi to.
Začuti nekaj. Daj. –Velja.
Trupla in kosti tistih, ki pred njim so tja prišli,
zgrbančena leže ob trnovi poti
ali bleda raztresena na travi.
Opazuje neme mrtvece,
ki umrli so med nalogo hrabro.
V mislih rek se mu preblisne:
Številnim je spodletelo, le enemu je uspelo.
Ga. Stella, dober dan.
Katera surovina ni ugasnila luči v kopalnici?
Ne vem.
Mislite, da sem polna denarja? –Ne.
Že od sinoči niste stopili iz te sobe.
Ne.
Mi podate tisto škatlo?
Oprostite, katero? –Tisto.
Dobro.
Hvala.
Je kdo umrl tu?
Prekleto.
Saj to ni res.
Zdravo, Jerry. Oprosti, da zamujam.
Človeček v MGM-u
ima veliko zahtev za uslužbenca 11694.
Kaj imaš danes zame? –Nalogo s fugo.
Ne, ne. Kaj svojega.
Mučim se s Keatsom.
Opozoril sem te, da ni ravno mačji kašelj.
Igraj.
Kaj je to? Grozno.
Obup.
Ne, glasba ni tako slaba, ampak ...
Jerry, ti si.
Bojim se, da moram odpovedati današnjo uro.
Zakaj? –Jerry, tvoj vonj je poguben.
Boben? –Poguben!
Pojdi. Clara te bo peljala v sobo mojega sina.
Se hecate? –Clara, pridi sem!
Moja žena te bo peljala v kopalnico. Lahko oblečeš Pietrovo obleko.
Pojdi.
Kaj menite o ...
Dober poskus. Nimaš težav z glasbo.
Ja. Ja.
Tema prihaja. Žalost.
Zdaj mi iztrgaj srce.
Ja.
Ne, igraj.
Jerry.
Hvala.
Se vrnem na uro?
Ne, drugega učenca ima.
Jerry, si lačen? Torteline sem skuhala.
Ne, ne, ne.
Pozno je. Moraš kaj pojesti.
Sedi.
Hvala.
Vino? –Ne, ne.
Malo.
Hvala, ga. Tedesco.
Igral sem in preprosto je. Opazoval sem se,
svoje roke, neštetokrat, ko sem igral doma,
ko pa igram pred vami, zamrznem.
Če zamrznem pred vami,
kako bom nastopil pred občinstvom?
Saj znaš plavati, ne? –Ja.
Potem skoči v jezero
ali bazen ali morje.
Mrzlo je. Ohladil se boš. Prav?
Ne razmišljaj preveč.
Dober je, vendar misli, da se mu bo zgodilo vse hkrati.
Čas je potreben. Ti to razumeš.
Seveda.
Kako dober pa je?
Ta mladenič bo zelo uspešen.
Dobro. Imela sva majhen odmor,
zdaj je čas za svež začetek.
Poskusiva nekaj malce drugačnega.
Odigraj prvih nekaj taktov česarkoli.
Dobro.
Kot odvetnik, ki se pripravlja na sojenje.
Zaupaj, kot list zaupa, da ga bo veter odnesel proč.
Naj te odnese, Jerry.
Igraj.
Vidiš, kaj se je zgodilo?
Ustavil si se.
Tvoji možgani hočejo imeti oblast, nadzor.
Deluje, če še malce dlje ostaneš svoboden.
Nepričakovano. Ne veš, kam greš. Daj.
Imaš doma dekle?
Ja.
Opiši mi jo.
Kje naj začnem?
Ne z besedami, ampak s tipkami.
Zaigraj svojo drago.
Od tam, kjer si končal. Lepo je bilo.
Tvoja družina je daleč.
Ne veš, ali lahko igraš ali se moraš vrniti domov.
Ne veš, ali imaš oboje.
Te to skrbi? Česa se bojiš?
Česa se bojite vi?
Jaz?
Smrti mojega učitelja Ildebranda Pizzettija
in moje Clare.
Česa se bojiš?
Verjetno neuspeha.
Neuspeha v čem?
Da bom prizadel družino. –Pojdi globlje.
Samo vedeti moram, ali imam to v sebi, Mario.
Ja.
Če boš nadaljeval, boš izvedel.
Imej odprte oči.
Igraj naprej. Tu sva, da igrava.
Vidiš, nekaj je tu.
Kako si? –Dobro. Kaj se dogaja?
Ven nas je zaklenila. –Zamudil sem z najemnino.
Mi pa nismo. –Kaj pa zdaj?
Izzivalna mrha je.
Ogenj v očeh ima. –Ki tako dobro opeče.
Ne opravičuj se, nisi kriv.
Nočem biti zloben, ampak v bistvu si.
Skupaj smo v tem. –Ne bi rekel.
To ni komunistična komuna.
Jaz, Holden, Jerry in ti smo plačali.
To ni bistvo. –Res ne, Dave?
Vsak ima pravico do doma.
Pravico? –Ja.
Nisem vedel, da smo v Moskvi v Kaliforniji.
Brez zamere, Vlad.
Ne more nas kar tako vreči ven, ne?
Jerry, odvetnik si bil. Je to zakonito?
Ne, ni. –Moj scenarij je notri.
Pozabi butast scenarij. Pomagal ti ga bom pisati.
Notranjost. Moški se obrne, ženska vzklikne: Na pomoč.
Zunanjost ...
Pojma nimaš, o čem govoriš.
Koliko ji dolguješ? –Moj roman je notri.
Vseh 12 strani. –Umetnina je.
Koliko ...
20 dolarjev.
Dobro, počakaj tu. Smem ...
Ostani tu.
Če se ne vrnem čez pet minut, me je veselilo, da sem vas spoznal.
Srečno, Jerry.
Kaj pa počnete? –Sostanovalce bom spustil noter.
Potem boste morali vsi ven.
Ne morete narediti tega.
Lahko počnem, kar hočem. –Vladimirjevih 20 dolarjev imam.
Zakaj mi jih sam ne da?
Ker ste vse zaklenili ven.
Vi in drugi trije se lahko vrnete.
Vladimirju je zelo žal
in pravi, da se ne bo več ponovilo.
Slišali ste me. Odšel bo, in pika.
Kaj, če vam ponudi nadomestilo?
Oprostite.
Clara, dober dan. –Dober dan, Jerry.
Mario, je vse v redu?
Ko me obišče Igor, včasih spijem malce preveč vina.
Iz MGM-a so me poklicali. Žal mi je,
toda moram odpovedati najino uro.
Tisto je bil Stravinski.
Ja. Jerry, Clara sprašuje, ali bi me peljal v studio,
da lahko pregledam zapiske.
Seveda.
Verjetno ne bi smeli voziti v takem stanju.
Clara ne sme voziti v takem stanju.
Jaz ne vozim.
Potem moram pa sploh jaz peljati.
S kom se dobite v MGM-u?
Poznaš MGM-ovega leva? –Seveda.
Danes boš spoznal njihovega purana.
Filmska glasba ne sme imeti nobene forme.
Biti mora nevtralna.
Seveda mora biti dramatična, ko se dogaja kaj dramatičnega.
Ne sme pa biti moteča.
Nočemo, da ljudje poslušajo glasbo.
Liki ne smejo imeti svoje teme.
To ni Wagner, veste. Ste razumeli?
Je to naslov vašega filma?
Dobro. Ukvarjaj se s pesmicami, Teddy,
jaz pa se bom z ustvarjanjem, prav?
Seveda.
Vsi glasbeniki ste enaki.
Vedno skušate spremeniti svet.
Kaj pa ti? Si njegov učenec?
Ja, sem.
Upam, da ne skušaš spremeniti sveta.
Pravzaprav sem tu po naključju.
Dober odgovor.
Se slišimo.
Rad bi odgriznil debeli prst s katerim mi žuga
in me kliče Teddy.
Kdaj morate oddati note?
Čez en teden. –Teden?
To je pa malo časa. –Jerry!
Jess, zdravo!
Kako si? –Dobro. Ti?
Jess Oppenheimer. –Mario Castelnuovo–Tedesco.
Ponovite to desetkrat.
Si spet v mestu? –Za zdaj.
Super. Sestanek imam,
toda v soboto imava z Estelle zabavo.
Pridi. –Prav.
Oba pridita. –Krasno.
Dobro. –Dobro.
Lepo te je videti. –Enako, Jess.
Nočeš na prijateljevo zabavo?
Ne vem, sliši se kot ...
Ne vem. –Kot kaj?
Malo prijateljev imaš. Moraš iti. Preveč si sam.
Prav. Bi šli?
Jaz? –Ja.
Saj me ne pozna. –Seveda vas.
Nisem ravno družaben metulj,
bolj družabna kamela.
Pozna vas. Tu niso vsi enaki, Mario.
Prav.
Claro bom vprašal za dovoljenje.
Zdravo, Jerry.
Živjo, Ray.
Čuden kraj za branje. –Sem ti na poti?
Walt Whitman. Seveda.
Tvoj oče je klical. Naročil je, da ga pokliči.
Ja. Hvala, Ray.
Kako je v Los Angelesu? –Vroče.
Našel sem si hišo. –Je lepa?
Zelo. Nobel.
Lastnica je prava slika.
Nič hudega. Ne boš večno tam.
Prideš za praznike domov?
Sestra bi te rada videla. Novega fanta ima.
Dela v nečem, kar se imenuje oddajanje.
Mogoče te bo zanimalo.
Skušal bom kmalu priti na obisk, oče.
Kako si z denarjem?
Dobro. V redu.
Si bil v vojski? –V mornarici. Kratek čas.
Začutil sem to pri tebi. Vedno se vidi.
Kako napreduje tvoje šolanje?
Pravzaprav zelo dobro.
Opazil sem, da si se od začetka do zdaj spremenil.
Bolj živahen si. Počutiš se ustvarjalno, odprto.
Poln energije.
Prav imaš.
Zadnjič me je tvoja energija zdramila.
Res? –Ja, lepo je bilo videti.
Kako mi je to uspelo?
Ko bi imel ... Kako se že reče?
Bar micvo, odkar si prišel. Postal si bolj moški.
Všeč mi je to.
Ja, ti si ...
Pri tebi sem opazil določene spremembe.
Prej je bil samo en alfa lev, zdaj sta dva.
Tu je tudi neka gazela,
na katero sva vrgla oko. Vidim to.
Vidim to v tebi.
Kot bi bil fant beličnik z motnimi očmi,
ki je nenadoma uzrl žive barve
in odhitel domov iz šole, da bi videl svojo muzo.
O kom govoriš, Ray?
Tvoja muza bi bila Stella.
Barve bi bile tvoj napadalni libido,
ki sem ga opazil. Podoben je mojemu.
Ne da se te ne obvladati ne zavrniti.
Dobro. –Vidim, da čutiš, in čutim, da vidiš.
Zanimivo. Sprejmem izziv, prijatelj.
To bova poimenovala kačji boj.
Ne bo kačjega boja.
Dekle imam. Veš to.
Je nimamo vsi?
Ja?
V mesto gremo.
Greš z nami na babe?
Veliko dela imam.
Tvoja punca je spet klicala.
Poklical jo bom, Dave.
Kako, da se nisi poslovil od Holdna?
Kje pa je?
V Skokie se je vrnil, da bi delal v očetovi delavnici.
Kaj?
Kdaj? –Pred nekaj dnevi.
Je odnehal? –Ja.
Zakaj ni prišel sem?
Verjetno te ni hotel motiti.
Izvoli. To je pustil zate.
ZBIRKA PESMI HARTA CRANA
Za Jerryja. Vsi se moramo enkrat spustiti na Zemljo.
Dober večer, ga. Stella.
Že tri noči igrate isto pesem.
Štiri. Kateri dan je danes?
Tako rekoč živite tu.
To je del mojega dela.
Zakaj potem ne? –Kaj?
Živite tu, vašo posteljo zgoraj pa bom oddala drugemu.
Prav.
Vsako igranje te pesmi od zdaj stane pet dolarjev.
Ne morem si je izbiti iz glave.
Zapustili smo starše, tete, strice, bratrance.
Ko sem prišel v Los Angeles,
sem odšel brez Clare in otrok.
Gotovo vam je bilo težko. Zelo blizu ste si.
Nikoli več. Samota je zelo podcenjeno čustvo.
Vem, kaj mislite.
Mogoče se vse dobro v življenju začne z malo bolečine.
Nekatere fante sem nazadnje videl pred vojno.
Ste si bili blizu?
Ne ravno.
Pozdravljena. –Zdravo.
Dobrodošla. –Hvala.
Prigrizki in koktajli so v salonu.
Krasno. Hvala. –Hvala.
Je to Jerry Herst? Ne morem verjeti.
Gene, dolgo se nisva videla. Kako si?
Dobro. Pa ti? –Super.
Mario Castelnuovo–Tedesco. Glasbo za studie piše.
Mario, Gene Kelly.
Mislim, da sem že slišal za vas.
Jaz vas dobro poznam. Navdušen sem nad vašim plesom.
Hvala. Všeč mi je vaš naglas.
Oprostita, po pijačo si grem.
Lepo te je videti. Veselilo me je. –Enako.
Tu je Jess.
Zdravo. –Prišla sta.
Seveda. –Jerry.
Ne bi zamudil tega. Se spomniš Maria?
Ja, pozdravljeni.
Hvala za vabilo. Čudovito je.
Tu živiva že štiri leta. Pred kratkim sva prenovila,
zato sva priredila zabavo.
Neverjetno je, Jess. Presegel si samega sebe.
Iskreno rečeno, nisem vedel.
Imaš agenta?
Tu jih je nekaj, katerim te lahko predstavim.
Prav.
Trenutno ga nimam. –Prav.
Oprosti, Jess. Klic zate.
Kdo je?
Spomnim se te. Imel si tisto pesem. Kako se je že imenovala?
So Rare? –Ta!
Že dolgo je tega. –Pripravljaš novo?
Lahko le upamo.
Upala bo naprej.
Jess, kdo je dekle s cigareto na kavču?
Cyd Charisse.
Nova plesalka v studiu. Ogovori jo.
Plesati moram z njo.
Kar izvoli. Uživaj. –Bom.
Ubijala bi za malce vznemirjenja.
Je to moški, o katerem je govoril Jeff?
Prihaja. Zlobni Gene.
Ti nekaj pokažem? –Boš res to naredila?
Živjo. –Živjo.
Kako ti je ime?
Jerry. Skoraj sem pozabil.
Ne glejta v kamero. Kot da me ni.
Si igralec, Jerry? –Ne.
Zelo dober Genov prijatelj si.
Poznal sem ga kratek čas, preden je postal Gene.
Že dolgo je tega.
Res je.
Res nisi igralec? –Ne.
Je to tako nepredstavljivo?
Kaskader? –Kaj? Ne.
Pianist sem.
Res? Kako se imenuje tvoja skupina?
Solist sem. –Gotovo si osamljen.
Dobra družba sem.
Ne glejte v kamero.
Zgaga si.
Čudovito. –Bravo.
Jerry, na vrsti si. –Ja!
Ne. –Moraš.
Moraš. –Prosim.
Dobro.
Nikoli te nisem videl igrati pred občinstvom.
Čudovit si bil.
Zelo sproščeno, melodično.
Čudovito. –Hvala, Mario.
Mislim, da je to moja najljubša zabava vseh časov.
Tudi meni. Pridi, greva noter.
Očitno si bil tisti dami na zabavi všeč.
Vem. Tudi ona je meni, toda moje srce pripada drugi.
To še ne pomeni, da ji ne smeš napisati pesmi.
Kakšne?
Na primer:
Rad ustvaril bi
milijon majhnih užitkov v tvojem srcu,
ki po tvoji duši bodo se podili
in v ekstazi razleteli.
Mislim, da ustvarjena si zame.
Lotil se bom dela.
Zveni znano. Mogoče pogrešaš ...
Mojster.
Jerry? –Ja?
V redu je.
Imaš to.
Uspelo ti bo.
Dajte no, Mario.
Ne verjameš? –Mislim, da ste malo pijani.
Ti nisi? –Pa še kako sem.
In vseeno ne misliš tako?
Mislim ... Lepo je, da ste to rekli.
Sam se najbolje poznaš.
Če že sam nisi prepričan ...
Kaj potem?
Potem sem morda jaz še manj.
Lahko noč.
O, srček, mislim, da si ...
Katera pesem je to?
Slišim jo.
Toda všeč so mi "majhni užitki v tvojem srcu".
"Na žalost vam moramo sporočiti ... " O, ne.
Kaj počnete tu? –Ga. Stella, moje sožalje.
Ven! –Žal mi je.
Ven! Mir mi dajte!
Moji ljubljeni Anni ob najinem najljubšem letnem času.
Oktobrsko vreme.
Ko škrlatno listje s hrasta pada ...
Kako si drznete? Kdo vam je dovolil?
Ga. Stella. –To so osebne stvari.
Morala bi vas dala aretirati!
Žal mi je. Nisem ...
To je vse, kar mi je ostalo. Razumete?
Zelo mi je žal. –Ni res.
Slišim vas, kako se norčujete iz mene, me zmerjate.
Moj najboljši prijatelj je bil. Ni ga več.
Hočem ga nazaj. Nimate pravice!
Lepa pesem je.
Hotel sem se vam zahvaliti. –Tiho!
Če boste samo pisnili o tem, vas bom vrgla ven.
Ni radosti, samo mir.
Tennyson.
Koga učim danes?
To je v Wagnerjevem slogu.
Ne! Ne nacista.
Vse, samo nacista ne.
Markiz de la Fayette bi mi bil ljubši.
Vam je bil Ravel najbolj všeč? –Če se ti zdi.
Imaš kaj drugega?
Imam ... –Samo igraj.
To si ti. Dobro je.
Smem prevzeti? –Prosim.
Zabaven je.
Jutri zvečer bova našla kraj zate.
Bi to moral biti ... –Gershwin, seveda.
Zakaj mi tega nisi prinesel prej? –Rekli ste, da je pisal le popevke.
Ja, ampak kakšne popevke!
Zdaj mi je jasno, zakaj je Jerry tak osvajalec.
Kaj počneš tu, oče?
Bil sem v mestu, pa sem se oglasil.
Je vse v redu? –Ja.
Samo videti sem te hotel.
Lahko bi šla na večerjo.
Fantje imate krasno tu.
Abu smo pripovedovali o norici.
Očitno je prava slika.
Ni tako slaba.
Nisi povedal, da je tvoj oče izumil razširitveno vtičnico.
Jerryja ne zanima moje delo.
Daj no. Menda se z razsvetljavo dobro zasluži.
Počakajte, da vidite Bowl.
Pazite nase, fantje. Srečno s knjigo, Ray.
Sreča je opoteča, g. Herst.
Na svidenje.
Dobro.
Vsi smo bili na taki večerji.
Kaj počneš tam, sin?
Živim po svoje, oče.
Meni se zdi, da bežiš pred življenjem.
Mogoče. Upam, da ne.
Kaj, če je to najpogumnejša stvar, kar sem jih naredil?
Očitno ne vidim tega.
Pred kratkim smo videli veliko pogumnih dejanj.
Nočem te prizadeti, a to ni eno od njih.
Res je.
Kako gre s "Peerlessom"?
Mogoče bomo postavljali razsvetljavo v Hollywood Bowlu.
Vznemirljivo, ne? –Krasno.
Je vse v redu? –Izvrstno, hvala.
Ne.
Tvoj brat odlično vodi posel.
Mogoče se bomo razširili in tukaj odprli tovarno.
Lahko bi delal pri nas za polovični delovnik.
Ne vem.
Mislim, da bom kar vztrajal pri tem. Za polni delovnik.
Seveda.
Na zdravje. –Na zdravje.
Do kdaj boš dobival pomoč za veterane? –Do sredine drugega leta.
Sin.
Obraz ljubke deklice, ko pride na večerjo ...
Kaj je z njo?
To ni obraz dekleta, ki ve, da je ljubljeno.
Kakšne grozne besede.
Nočem biti grozen, toda čakala te je.
Stala ti je ob strani.
Upam, da ne boš ...
Kaj? –Kar ...
Ne bom.
Se ti ne zdi, da morda kaj pričakuje v zameno?
Za svojo naložbo? –Če želiš.
Ne razmišljajo vsi tako kot ti.
Zakaj si ne bi hotel ustvariti dobrega življenja?
Kaj, če hočem svoje življenje nečemu podariti?
Se počutiš krivega, da živiš?
Hoteli so nas iztrebiti. Se spomniš?
Ni nas več veliko.
Zakaj ne bi raje svetu podaril otroka ali dva?
Oče ...
Misliš, da ta ljubka mladenka, ki morda ni več rosno mlada,
ni pričakovala tega?
Razmišljam o tem. –Dobro.
Daj.
Naj imajo otroci očeta, ki se ne more pogledati v ogledalo?
Kaj pa govoriš? –Moram narediti to.
Kaj pa misli ta učitelj, Italijan?
Da si nadarjen?
Ne vem.
Kaj misliš ti?
Ne vem. Moram pa izvedeti.
Reci, da imaš neki cilj.
Da obstaja merilo, s katerim meriš uspeh.
Veš, kaj?
Ravno sem nekaj doumel. –Kaj?
Imam merilo, in to je težava.
Koliko časa misliš, da bodo trajale tvoje sanje?
Skušam ugotoviti, ali bodo trajale večno.
Ta čudoviti zvečani akord te drži v precepu.
In drama raste ...
In potem konec.
Durov akord.
Vsa napetost izgine tu. Zakaj?
Trudil si se, da bi nas zgrabil za vrat
in nas malce stresel.
Bojiš se malce pretresti svoje možgane.
Na svidenje, Mario.
Res je. Še vedno obvladaš.
Ko si igral, je bilo neverjetno.
Spomnim se časov, ko sem uporabljal
ime Jerryja Hersta za vstopnico na zabave.
Ne. –Se spomniš?
Res je. –Pajade.
Omenil sem tvoje ime, da bi dobil ženske.
Pazi se. Zdaj si fant z eno punco, prijatelj.
Pridi sem.
Bil si na vrhu, najboljši.
Bil si naš vzor,
potem pa si kar odšel.
Zakaj? Kaj se je zgodilo?
Ne vem, kaj naj rečem. Po tistem mi ni šlo več.
Zakaj?
Misliš, da vedno obstaja razlog? Pridi, greva noter.
Kakšna priložnost je?
Mario piše glasbo za novi film Rite Hayworth, Dama iz Šanghaja,
in z večerjo se ti hoče zahvaliti,
da si ga povabil na zabavo.
V svoji veliki modrosti
se je studio odločil, da bi bilo pametno,
da on napiše glasbo za Damo iz Šanghaja.
Orson Welles bi moral igrati,
režirati in napisati scenarij,
zdaj pa bo napisal še glasbo.
Preveč je.
Zdi se, da tudi vse drugo počne dobro.
Pa še poročen je z Rito Hayworth.
Zato bo dober skladatelj,
ker vemo, da je ona zelo skladna.
To, in še genij je.
Brez zamere.
Gotovo se bo Wellsu posvetilo, da potrebuje skladatelja.
Po tem, ko je studio zapravil veliko časa in denarja,
da ustvari glasbo za Američane,
ki je sentimentalna, prazna in sovražna.
Zdaj pa Chopin.
Znal je skladati.
In Bach.
Genij je bil. Ah, Mozart.
Prijazen Nemec je bil. Avstrijec.
In Brahms.
Ne vem, ali sem kdaj omenil, toda pogosto so mi rekli
italijanski Brahms.
Nacist!
Kdo je nacist? –Wagner.
Je to res? –Ne vem.
Vem, da je studio
trenutno malce previden
glede vsebine v filmih in radiu.
Mislim, da bi morali imeti svobodo pri pisanju scenarijev.
Strinjam se s Pietrom.
Res je, toda zaradi trenutnega ozračja
morajo paziti na vsebino sporočil.
Zakaj? –Malo me čudiš.
Ja, zakaj? –Prosim.
Brez politike za mizo.
Jerry, kako napreduje novi koncert za klavir?
Super. Uživam.
Malo je džezovski, v slogu Gershwina.
Res? Pri MGM-u snemajo veliko muzikalov.
Mogoče ti lahko priskrbim delo.
Odlično. Jerry bo pisal muzikal.
Če ni preveč zaposlen s pravom,
lahko zloži nekaj pesmic.
Pesmico za sodnika, pesmico za poroto.
Prazen kozarec imam. Grem po še malo vina. Stol ...
Jerry bo pisal muzikal!
Tu, kjer si označil sostenuto,
bi upočasnitev lahko izrazil tudi s pavkami
in morda z andantom ... Kaj misliš?
Ja, dobro.
Danes si čuden. –Marsikaj mi hodi po glavi.
Če hočeš moj nasvet ... –Nočem.
Se lahko posvetiva pesmim? –Res si vznemirjen.
Se lahko brigate zase, Mario?
Lahko. In se tudi bom.
Ure je konec. –Žal mi je, da sem to rekel.
Nič hudega. Naslednji učenec že čaka.
Tudi njemu je ime Jerry.
Rad imam Metse.
Modre oči ima. –Za rdečelasko bi dal sto.
Sto za rdečelasko? –Samo citiral sem.
Oprostita, je kateri od vaju Gus?
Jaz sem. Koga zanima?
Zanima me, ali potrebujete pianista.
Poberi se.
Trenutek. Pridi sem.
Si dober?
Tu radost je doma,
miza je pripravljena,
in začenja se Gospodova pojedina.
Tu radost je doma in začenja se Gospodova pojedina.
Madonca!
Kaj pa to pomeni?
Neprimeren trenutek je, Sam.
Me nisi vesel?
Seveda sem te. Pridi sem.
Kako je Claire? –Super.
Fantje? –Super.
Pa tete? –Vsi so super, Jerry.
Super. –Sprašujejo pa po tebi.
In so te poslali, da preveriš? –Ne.
Že pol leta nisem stopil iz predmestja.
Ne glede na novo leto je velik pritisk.
Včasih se mi zdi, da se dušim.
Nocoj imam špil. –Špil?
Glej ga, frajerja!
To je samo neki bar v centru. Ampak si vabljen.
Prav, Jerry. V redu.
Nič ni lepšega od napihnjenega jajčevca,
ki visi na poletnem soncu.
Kljubuje črvom, preteklost tega razhudnika
je jajčevska skrivnost.
Prihaja najmočnejši, metulj s krili prhuta
in pomlad se spet izkaže.
Hijacinte tekmujejo z marčevskim nebom.
Videl sem že boga, toda bil je globoko
na dnu kraljevsko škrlatnega kozarca za vino.
To ni moja Amerika, ki sem jo hotel.
Ta Amerika je ptica z desnima kriloma, ki strmoglavlja v smrt
in čaka, da svetloba obsije goro praznih upanj.
To pa je bilo nekaj posebnega.
Res.
Nocoj je bilo dobro občinstvo. –Te je oče videl igrati?
Takole?
Tista mačka pri točilnem pultu te je ves čas gledala.
Mislim, da vem, katera.
Tvoja punca vsaj enkrat na teden večerja pri nas.
Prav, Sam. –Super punca je.
Samo to pravim. –Vem.
Jo ljubiš?
Ja. –Izgubil jo boš.
Oče pravi, da ne moreš za vedno ostati
v tej deželi sanj.
Ampak mislim, da lahko to počneš, če hočeš.
Veliko jih to dela. Ozri se okrog.
Me veseli, da lahko odrasel človek sam sprejema odločitve.
Hej, kolega.
Leta že nosim tvoje breme.
Starejši brat si.
Sam si se odločil, Sam. –Kaj to pomeni?
Vzel si ključe kraljestva. Vedel si, kakšna je cena.
Nihče noče, da trpiš.
To je vse. –Prav za to gre.
Ne trpim.
Sem bolj svoboden in poln življenja, kot sem bil kdajkoli.
Zelo dobro si igral.
Končati moram, kar počnem. Pod svojimi pogoji.
To bi hotela mama.
Očetu povej točno tako, ko mu boš poročal.
Ni tako.
Pa je.
Sam, v redu je.
Res, razumem.
Daj. Dovolim ti, da mi plačaš pijačo.
Še eno.
Povejte mi o novem filmu. Ste morali na avdicijo?
Mislim, da je imel Stoloft slabo vest,
ker je Orson Welles vzel drugega skladatelja za Šanghaj
in ker so zapravili toliko časa in denarja, da mi ga je podaril.
Vas bodo tokrat navedli v špici?
Ja, pripravljajo pa mi tudi kopel.
To je vaše delo. Ljudje bi morali vedeti.
Jaz vem, in to je dovolj.
"Carmenine ljubezni".
Ko vas je pripeljal na sestanek, sem vedel,
da ste nekaj posebnega.
Čeprav vas je posedel zadaj, sem vedel.
Hvala, gospod.
Zaposlili bomo nekoga v oddelku za orkestracijo,
in to je vaša prijavnica.
"Oda pečenemu fižolu". –Sam sem jo napisal.
Odpojte nekaj taktov.
Moj falzet je grozen, g. Englehart.
Potem pa samo preberite.
Dobro.
Moje oči so polne občudovanja, ko nenadoma pojaviš se,
ti nežni zalogaj, ljubki, slastni pečeni fižol.
Nadaljujte.
Dobro.
Čudovita jed z vonjem nesmrtnim, navdušuje me tvoj romantični blišč.
Ni slabo, ne? –Ne.
Običajen orkester. Godala.
Štiri. In ...
Si boste kar zapomnili?
Oprostite. –Dobro.
Lesena pihala, rogovi ... Po dva. Brez tub.
Zvenijo, kot da prdijo.
Katerakoli tolkala, samo da ne bo preveč zapleteno.
Ste zapisali? –Ja.
Dobro. Čas imate do konca tedna.
Če vas izberemo,
boste sodelovali pri novem filmu o Tarzanu.
Tarzan. –Ne bodite naduti.
Vsi obožujejo Tarzana.
Bom omenjen v špici?
Moje oči so polne občudovanja,
ko nenadoma pojaviš se ti.
Zaigraj še osem taktov.
CARMENINE LJUBEZNI
Glasba: MARIO CASTELNUO VO–TEDESCO
Za zdaj je vse v redu.
Lahko tako hitro pozabiš?
Lahko?
Vrni se k njemu. Vrni se tja, kamor spadaš.
Poglej me, Josito.
Mislil sem, da si močen.
Ne. To ni moje.
Pogosto sem ti pripovedoval o učitelju Ildebrandu Pizzettiju.
Spomnim se nekega dogodka,
zelo jasno,
ko mi je rekel: Mario, čutim, da ti lahko povem vse.
O, ne.
Zakaj?
Imaš veliko posluha in si zelo nadarjen ...
Papiga! Si zapomniš moje govore?
Jerry, čakaš, da se tvoje življenje začne.
Medtem ko čakaš, pa čas mineva.
Mineva.
Sprašuješ se, ali imaš to.
Je tu, je tam?
Kje "to"?
Kaj?
Ponudili so mi službo ravnatelja konservatorija v Neaplju.
Ja.
Bi šli zdaj v Italijo?
Kako je tam? –Bolje.
Imeli so volitve, dobro so potekale.
Moja Clara
ima veliko domotožje.
Ko sva že pri Evropi,
se spomnite priporočilnega pisma, za katerega sem vas prosil?
Sprejeli so te! Jerry, čestitam.
Učil se boš pri veliki madame Boulanger.
Zelo zahtevna je, vendar te lahko veliko nauči.
Morda sem podcenjeval tvojo predanost.
Na hrano.
Začnite.
Oprostite.
Kako pišete tako hitro?
Končajte.
G. Herst.
Prosim?
Vaše delo prejšnjega tedna.
Zelo dobro je.
Hvala, mademoiselle.
Je vaše?
Prosim? –Mislim, da ste imeli pomoč.
Prosim?
Nadaljujte polifonska zaporedja,
ki ste jih začeli.
Tu. –Zdaj?
Ja.
Imate 30 minut.
Razširil sem kontrapunkt.
Zaporedje sem speljal skozi kvintni krog,
ki v osnovi uporablja pandiatoniko.
Upam, da je to v redu.
Še kaj, mademoiselle?
Dragi Jerry. Moja država je le še senca tistega, kar je bila.
Ljudje se oklepajo zastarele predstave življenja,
ki nima več smisla.
Toda ne znajo si predstavljati nove.
Vsi so zelo prijazni z mano,
vendar vidim, kako sovražijo drug drugega in si ne zaupajo.
Res je, kar pravijo: Ne moreš se več vrniti domov.
Poglej to. –Isto je.
So prepisali? –Ne.
Zagotavljam ti, da ne zna zapisati niti ene note.
Nekomu od osebja je to naročil.
Vodja glasbenega oddelka je. Zakaj bi to naredil?
Da v življenjepis ne bi zapisal, da se je učil pri Tedescu.
Niti tako spoštljiv ni, da bi zapisal moje celo ime.
Dovolj. Preučiva delo pravega skladatelja.
To je odlično, Jerry.
Si ves čas pisal to?
Orkestrska suita bo.
Mislim, da moraš razmisliti o tem,
da bi zapustil Hollywood.
Še vedno si mlad in ... –Englehart mi je ponudil pogodbo.
To je velika novica, Jerry.
Zavrnil sem ga.
Ne razumem.
Zakaj bi to storil? To je vse, kar si hotel.
Da bi se preživljal kot glasbenik.
Da bi cenili tvoj talent.
Hotel sem to.
Kaj boš zdaj? –Igral pesmi.
Ko ne bom delal kot odvetnik.
Jerry, upam,
da moje neumne pripombe, ko sem vznemirjen
in ko preveč spijem, ne bodo vplivale na tvojo odločitev.
Dejstvo je, da Hollywood potrebuje mlade glasove.
Skladati za Tarzana in Cheeto ...
Ne, to je začetek. –Mario ...
Ne morem vse življenje čakati na potrditev ljudi,
ki jih ne spoštujem.
Dobro. Pošteno.
Kako je biti spet v gledališču?
Dobro.
Kritizirajo me, ker Shylocku v usta polagam prekrasne zvoke.
To je dobro.
Ko sem odšel, so pobijali vse Shylocke.
Na to moram gledati kot na izboljšanje.
Prav imate.
Mislim, da je vsaj najhujše mimo.
Mogoče najboljše še pride.
Mario Castelnuovo–Tedesco je umrl 16. marca 1968,
dva tedna pred 73. rojstnim dnem.
Napisal je glasbo za več sto hollywoodskih filmov.
V sedmih je njegovo ime navedeno v špici.
Jaz sem napisal eno pesem, ki je končala v filmu.
Neustrašni Tarzan. Tudi jaz nisem pristal v špici.
Nekateri od nas v življenju ne počnemo velikih stvari.
Toda če imamo srečo, počnemo majhne stvari z veliko ljubezni.
MEDIATRANSLATIONS